MOSFILM.
NATALYA BONDARCHUK
DONATAS BANIONIS.
YURI YARVET.
VLADISLAV DVORZHETSKY.
NIKOLAI GRINKO.
ANATOLY SOLONITSYN
i filmen:
SOLARIS.
Baseret på en science fiction roman af STANISLAW LEM.
Manuskript F. GORENSHTEIN, A. TARKOVSKY.
Instruktion ANDREI TARKOVSKY.
Foto VADIM YUSOV.
Production Designer MIKHAIL ROMADIN.
Musik EDUARD ARTEMYEV.
Lyd SEMYON LITVINOV.
SOLARIS 1. DEL
Chris! Kom her! Vi har brug for dig.
Han spadserer altid i mindst en time hver morgen.
Han må ikke komme før. Han arbejdermeget. Hele natten.
Den pokkers solaristik!
Han minder om en bogholder, der gør sine regnskaber op.
Vi ventede dig allerede i går.
Han havde lyst til at stikke af, da han så mig.
Hej.
Jeg burde ikke have forstyrret dig i dag.
Hvor er vi dog blevet gamle... Du behøver ikke undskylde.
Det hele afhænger af den første rapport fra stationen.
Besætningen sender uforståelige oplysninger.
Hvis han bekræfter, at det er umuligt at arbejde der-
- skal stationen ikke være i kredsløb om Solaets mere.
Det forstår han.
Du lovede at tale med ham. Jeg har taget filmen med.
Ja, naturligvis.
Kan drengen blive hos dig i et par dage?
Anna kan passe ham. Hun får mere fritid nu.
Hvornår flyver han?
Han er rejst i morgen på det her tidspunkt.
Her er rart.
Det her hus ligner min farfars. Jeg holdt meget af hans hus.
Så vi byggede et mage til hans.
Jeg bryder mig ikke om moderne ting.
Jeg må hellere gå.
Jeg skal nå en masse.
Biiver du her ikke?
Jeg har set den mange gange.
21 dage efter ekspeditionens start foretog Visjnjakov og Fechner-
- en flyvning over Solarishavet.
Da de ikke vendte tilbage, slog vi alarm.
Vi måtte standse eftersøgningen på grund af tågen.
Alle redningsfartøjerne vendte tilbage til stationen-
- bortset fra helikopteren, som Burton fløj.
Han kom først tilbage, da det var blevet mørkt.
Han begyndte at løbe... og befandt sig i en tilstand af chok.
Han havde fløjet i elleve år.
Det var meget overraskende.
Han fik det hurtigt bedre, men ville ikke forlade stationen-
- og nægtede at nærme sig det vindue, der vendte ud mod havet.
Fra klinikken skrev han, at han forberedte en udtalelse-
- om et vigtigt spørgsmål, der var afgørende for Solaets-projektet.
Udmærket! Lad ham selv fortælle.
Nu er det på tide at lade Burton får ordet.
Tak.
Da jeg gik ned i 300 meters højde, blev det svært at holde højden...
...fordi det begyndte at blæse.
Jeg koncentrerede mig om at styre helikopteren-
- og kiggede ikke ud i et stykke tid.
Og derfor havnede jeg i en tåge.
- Var det en almindelig tåge? - Jeg havde aldrig set noget lignende.
Det så ud til at være en klæbrig substans.
Den dækkede alle ruderne.
Jeg begyndte at tabe højde på grund af tågens modstand.
Jeg så ikke solen, men tågen var rødlig, hvor solen burde være.
En halv time senere kom jeg ud i et stort åbent område.
Det var rundt og havde en diameter på et parhundrede meter.
Netop da opdagede jeg, at havet havde forandret sig.
Vandet var stille, og overfladen var næsten gennemsigtig.
En gul leragtig masse samlede sig under den.
Da det skød op af vandet, skinnede det som glas.
Det begyndte at koge, og skumme... og stivne.
Det lignede brændt sukker.
Massen samlede sig i store klumper-
- og dannede langsomt forskellige slags figurer.
Jeg blev trukket hen mod tågebanken og måtte kæmpe imod.
Da jeg kiggede ned, så jeg noget, der lignede en have.
En have?
Lad os fortsætte!
Jeg så træer, hække, akacier, små stier...
Det hele var skabt af den samme masse.
Havde træerne og planterne blade?
Er akacie en busk?
Nej, det lignede plastik, men var i naturlig størrelse.
Bagefter begyndte det hele at ryste og revne.
Det boblede kraftigere og blev dækket af gult skum.
I kan se det med egne øjne.
Alt det, jeg så, bør være filmet.
Så jeg vil foreslå, at vi afslutter samtalen-
- og ser det selv.
Vis os din film. Det bliver interessant.
Var der ikke mere? Var det hele din film?
- Ja, det var det hele. - Vi er ikke helt med.
Vi så skyer. Hvorfor filmede du skyer?
Det er nok den tåge, jeg fortalte jer om.
Det kommer også bag på mig.
Hans bevidsthed kan være blevet påvirket af havets biostrømme-
- der ikke kun er en enorm hjerne, men også en tænkende substans.
Den hypotese er tvivlsom.
Var du ikke syg den dag?
Det er spild af tid at se mere.
Vi starter her. Jeg så et flydende objekt på overfladen.
Det lignede Fechners rumdragt. Det lignede et menneske.
Jeg vendte om for ikke at tabe den af sigte.
Så rejste figuren sig lidt-
- som om den trådte vande.
Dette menneske bar ingen rumdragt og bevægede sig.
- Jeg er ikke helt med... Menneske? - Ja, det var et menneske.
- Øjeblik. Så du ansigtet? - Ja.
Hvad var det for et menneske?
Hvem var det?
Det var et barn.
- Genkendte du barnet? - Nej, jeg havde aldrig set det før.
Da jeg fløj nærmere...
...så jeg noget uhyggeligt.
Hvad mener du?
Jeg...
...forstod ikke lige med det samme, hvad det var.
Men så kunne jeg se, at det var usædvanligt stort.
Gigantisk, men det er upræcist...
Det var fire meter højt-
- og havde blå øjne og sort hår.
Har du det dårligt?
Vi kan udskyde mødet.
Jeg fortsætter.
Det var helt nøgent som et nyfødt spædbarn.
Og det var fugtigt... eller rettere glat.
Dets hud glinsede.
Det vuggede op og ned på bølgerne-
- og bevægede sig også selv. Det var afskyeligt.
Undskyld. Jeg spoler frem. Der mangler ikke ret meget.
Burtons oplevelser ser ud til at være en hallucination-
- fremkaldt af atmosfæren samt symptomer-
- hvor hjernebarkens associations-område var aktiveret.
Denne rapport stemmer næsten ikke overens med virkeligheden.
"Næsten"?
Et øjeblik.
Fysikprofessor Messenger er af en anden opfattelse-
- og mener, at Burtons oplysninger kan være rigtige-
- og at de bør undersøges nøje.
Det var det hele.
Jeg så det med mine egne øjne.
Jeg er af en anden mening.
Vi står på tærsklen til en stor opdagelse-
- og må ikke lade os standse af-
- at vi støder på en lægmands observationer.
Selv om enhver forsker måske misunder denne pilot-
- hans åndsnærværelse og evne til at observere.
Desuden har vi på baggrund af de seneste oplysninger-
- ikke ret til at afslutte forskningen.
Jeg forstår godt, hvad professor Messenger mener.
Men lad os lige tage et tilbageblik.
Solaris-projektet står simpelthen i stampe.
Vores arbejde i alle de år har vist sig at være forgæves.
Det, vi nu ved om Solaets, er negativt-
- og ligner et bjerg af spredte fakta, som er umulige at rumme-
- inden foren ramme, der giver mening.
Vi er overhovedet ikke nået videre.
Solaristik degenererer...
Det vigtigste er langt mere alvorligt end solaristikken alene-
- og handler om grænserne for menneskelig viden.
Ved kunstigt at sætte en grænse for viden-
- begrænser vi idéen om det grænseløse-
- og når vi begrænser fremdrift, gør vi tilbageskridt mulige.
Hvad mener du med, at mine oplysninger-
- næsten ikke stemmer overens med virkeligheden?
Jeg så det jo med mine egne øjne. Hvad betyder "næsten"?
"Næsten" betyder, at et reelt fænomen-
- kan have fået dig til at hallucinere.
Når det blæser, er det nemt at forveksle-
- en busk, der svajer, med et levende væsen.
For slet ikke at tale om en fremmed planet.
Det er ikke fornærmende for dig.
Hvilke følger vil professor Messengers opfattelse få?
Praktisk taget ingen.
Forskningen på det her område vil ikke fortsætte.
Jeg vil fremsætte en erklæring.
Kommissionen har ikke fornærmet mig, men ekspeditionens ånd...
Og så videre...
Nu er det god tone at le, når Burtons rapport nævnes.
Tak, Burton. Vi er gamle bekendte, men jeg har vidst så lidt om dig.
Du var en flot fyr.
Det mener du ikke. Men tak alligevel.
Undskyld.
Nå, Chris. Hvad siger du til det hele?
Jeg vil gerne tale med din søn under fire øjne.
Jeg vil ikke fremstå som en idiot i dine øjne igen.
Jeg venter nede ved gyngen.
- Han virker latterlig. - Det må du ikke sige.
Han føler sig ilde til mode.
Han føler, at han trænger sig på.
Men han er kommet, fordi han mener, det er vigtigt.
Jeg ville også helst være i fred i dag.
Vi taler ikke med hinanden så ofte.
Det er jeg glad for, at du siger.
Selv om det er den sidste dag.
Sidste dag...
Når afskeden er overdreven-
- har man det altid forfærdeligt bagefter.
Din faster kommer. Lad os ses efter middagen. Vi skal tale sammen.
Hvorfor inviterede du ham Burton netop i dag?
Hvor skal gæsterne sove? Ved siden af dig eller ovenpå?
Ovenpå, tror jeg...
Jeg går ned til mødet... ved gyngen.
- Men måske... - Vent lidt...
Vi kan vente med at finde sovepladser.
Hør nu, Chris...
Hvad er der i vejen?
- Hvad er det, der står der? - Hvad er du bange for?
- Det, der står og kigger i garagen. - Det er en hest.
- Jeg har allerede set den. - Kom nu!
Hun er sød. Er hun ikke smuk?
Solaristikken er nået til et dødt punkt-
- som følge af ansvarsløse fantasier.
Jeg vil kende sandheden, men du vil gøre mig til din tilhænger.
Jeg kan ikke drage konklusioner på baggrund af følelser.
Mit mål er konkret: At tage stationen ud af kredsløb, afslutte forskningen-
- og erkende solaristik-krisen... eller gøre noget radikalt...
- Såsom at bestråle havet. - Nej, lad være med det!
Hvorfor? Du ville jo fortsætte forskningen for enhver pris.
VI du ødelægge det, som vi endnu ikke er i stand til at forstå?
Nej, jeg vil ikke have viden for enhver pris.
Viden er kun sand, når den hviler på et sundt moralsk grundlag.
Og kun mennesket kan gøre videnskaben umoralsk.
- Husk Hiroshima. - Så gør ikke videnskaben umoralsk!
Det er underligt...
Underligt? Det er ikke underligt.
Du ved ikke engang selv, om det var hallucinationer.
- Jeg kan se det på dig. - Vi har ikke mere at tale om.
- Hvad nu? - Jeg tager af sted!
Hvorhen?
- Han er bogholder, ikke forsker. - Det må du ikke sige, Burton!
Vi har kendt hinanden i 20 år, men det måtte vel slutte på et tidspunkt.
Efterlader du drengen?
Hvorfor fornærmede du ham? Du er streng.
Det er farligt at sende folk som dig ud i rummet.
Det hele er for skrøbeligt derude.
Jorden har tilpasset sig folk som dig, men prisen har være højt!
Er du misundelig over, at han skal begrave mig i stedet for dig?
Det blev fastslået, at Solarishavet er en speciel slags hjerne.
Og der blev fremsat en dristig hypotese-
- om, at havet er en tænkende substans.
Man har ikke kunnet bekræfte eller kontrollere den hypotese.
Det er et program om Solaris.
Der er kun få sande tilhængere af teorien tilbage.
Det er først og fremmest folk, hvis skæbne er forbundet med stationen.
På stationen til 85 personer er der nu tre, der arbejder.
Det er astrobiologen Sartorius-
- kybernetikeren Snaut-
- og fysiologen Gibarjan, der arbejder med...
- Jeg ringer fra byen. - Burton!
Anna, gå ud et øjeblik. Vi skal tale sammen.
Det, jeg talte med Chris om, var ikke det vigtigste.
Jeg burde have fortalt om Messenger, der havde en anden mening.
Han blev interesseret i Fechner, der forsvandt i Solarishavet.
Fechner efterlod en søn. Han havde forladt familien.
Messenger og jeg besøgte Fechners enke...
- Og jeg så selv drengen. - Det har du aldrig fortalt mig.
- Der var ingen grund til det. - Fortsæt.
Barnet lignede det, jeg så i Solarishavet.
Han var dog ikke fire meter høj.
Han skal ikke tænke på det før opsendelsen...
...men når han er nået frem, bør han have det i tankerne.
De skal smides ud. De papirer, der skal gemmes, er på mit værelse.
Mine noter og afhandlingen... Hvorfor har jeg beholdt dem her?
Hvis der sker noget, vil jeg bede nogen om at opbevare dem.
Tænk over det.
Du skal ikke lede efter filmen med lejrbålet. Den tager jeg med.
Ja, gør det.
- Er du klar, Kelvin? - Ja!
Alt er i orden. God rejse! Hils!
- Hvornår foregår opsendelsen? - Du er på vej! Hav det godt!
Station! Kan I gøre noget?
Jeg mister stabilitet.
Hvor er I, alle sammen? I har fået besøg!
Doktor Snaut?
Jeg er psykologen Kelvin.
Jeg kan se, at I ikke ventede mig.
Har I fået radiogrammet?
Ja, naturligvis.
Hvad er der galt?
Undskyld... Undskyld.
Hvor er Gibarjan? Hvor er Sartorius?
Sartorius er på sit værelse. Gibarjan er død.
Død?
Selvmord...
Jeg kender Gibarjan. Han ville aldrig...
Han havde en dyb depression næsten konstant...
...siden dette kaos begyndte her...
Hør engang... Hvil dig og tag et bad. Du kan selv vælge dit værelse.
Kom igen om en time.
Jeg vil gerne møde Gibarjan... Jeg mener Sartorius.
Senere. Han vil måske ikke lukke dig ind. Han er i laboratoriet.
Snaut, jeg kan forstå, at der er sket noget usædvanligt.
Og måske kan jeg...
Doktor Kelvin...
Ser du... Ja, kom tilbage om en time.
Gå nu ind og hvil dig.
Vi er kun tre på stationen. Du og jeg og Sartorius.
Du har set billeder af både ham og mig.
Ser du noget usædvanligt... En anden... Så bevar roen.
- Hvad skulle jeg se? - Det afhænger af dig selv.
- Hallucinationer? - Nej... Men husk...
- Hvad? - At vi ikke er på Jorden.
Ved du hvad? Kom hellere i aften ellert nat.
Nej, kom i morgen tidligt!
A. GIBARJAN
MENNESKE
TIL C. KELVIN
Hej, Chris.
Jeg har lidt tid tilbage, og jeg bør fortælle dig noget-
- og advare dig mod noget.
Du ved allerede, hvordan det er gået mig.
I modsat fald vil Snaut eller Sartorius fortælle dig det.
Det, der er... overgået mig...
...er uvigtigt.
Problemet er, at det virker uforklarligt.
Jeg frygter, at det der overgik mig, kun er begyndelsen.
Det er naturligvis ikke mit ønske-
- men det kan også ramme dig og de andre.
Det kan sandsynligvis ramme hvem som helst her.
Men tro nu ikke, at jeg er blevet vanvittig.
Jeg er ved min fornufts fulde brug, tro mig.
Du kender mig godt.
Hvis jeg kan nå det, vil jeg beskrive, hvad der skete.
Hvis det overgår dig, skal du vide, at du ikke er blevet vanvittig.
Det er det vigtigste. Og med hensyn til den videre forskning-
- er jeg enig med Sartorius i, at havet skal bestråles.
Det er forbudt, men der er ingen anden udvej.
Vi, eller rettere I, vil blive inddraget.
Det er måske det, der skal til for at komme ud af dødvandet.
Det er den eneste mulighed for at få kontakt med dette uhyre.
Der er ingen anden udvej, Chris. Hvis...
Doktor Sartorius, jeg er Kelvin. Jeg ankom for to timer siden.
Jeg er havnet i en latterlig situation her.
Kort sagt: Hvis du ikke åbner, sparker jeg døren ind.
Jeg åbner, men kom ikke ind. Jeg kommer ud.
Okay.
Jeg hedder Kelvin.
Du har nok hørt om mig. Jeg arbejdede sammen med Gibarjan.
Jeg har hørt, at Gibarjan... at han er gået bort.
Du har altså hørt, hvad der er sket.
Det er forfærdeligt. Jeg kender ikke detaljerne, men han er vel død...
Det betyder intet. Alle dør.
Men han ville begraves på Jorden. Er rummet ikke godt nok til ham?
Gibarjan ville ned til ormene. Jeg var ligeglad, men Snaut var ikke.
- Ved du, hvem Burton er? - Piloten?
Ja, han deltog i eftersøgningen af Fechner.
- Fechners død var smuk. Gibarjan... - Tal ikke dårligt om ham nu.
Det skal du ikke tænke på nu. Tænk på, hvad der er din pligt.
- Over for hvem? - Over for sandheden.
- Over for menneskene. - Sandheden findes ikke der. Se!
Dit såkaldte mod er umenneskeligt!
Er du med?
Gå din vej. Du er for nærtagende. Du skal akklimatisere dig.
Hav det godt.
Jeg har talt med Sartorius...
Han er usympatisk.
Han er en meget dygtig videnskabsmand.
Hør engang... Jeg har det skidt.
Du har det fint, men vil bare ikke lytte til andres gode råd.
Er der andre end os tre på stationen?
Hvem har du set?
Du advarede mig... Mod hvad?
- Hvem har du set? - Er det et menneske?
Er hun virkelig?
Kan man røre hende? Kan man såre hende?
Hvornår så du hende sidst? I dag?
Og du? Hvem er du?
Ti stille...
- Hvor kommer hun fra? - Lad mig være i fred!
Du er bange...
Du skal ikke være nervøs.
Jeg tror ikke, at du er vanvittig.
Vanvittig! Åh nej... Du ved ingenting.
Det ville være en befrielse at blive vanvittig.
Hør nu, Snaut...
Det er absurd.
De vil ikke kunne fatte det. De tror, at jeg er blevet skør.
Jeg må gøre det, selv om det er vanvittigt. Jeg er bange.
Snaut og Sartorius kan komme ind. De ved ikke selv, hvad de laver.
Jeg er bange, Chris...
Jeg kan ikke...
Ingen vil kunne forstå...
Gibarjan, åbn! Vær nu ikke dum!
Det er Snaut og Sartorius! Vi vil hjælpe dig!
De vil hjælpe mig.
Jeg kommer. Hold op med at banke.
Jeg er min egen dommer.
Har du set hende?
Chris, det her er ikke vanvid.
Det handler nok mere om samvittighed.
Jeg håbede, at du ville nå frem i tide, Chris...
Hvordan er du?
Hvor er det rart!
Men det er ikke...
- Hvordan fandt du mig? - Hvad mener du med "hvordan"?
Det kilder.
- Hvor er mine tøfler? - Tøfler?
Nej... De er der ikke.
Hvem er det?
Chris...
Det er mig...
Hørlige...
Det føles, som om jeg...
...har glemt noget.
Jeg kan ikke forstå...
- Elsker du mig? - Hvad mener du, Hari? Det ved du da.
Jeg går ud et øjeblik. Vent her.
- Må jeg ikke gå med? - Jeg kommer snart.
- Nej! - Hvorfor?
Jeg ved det ikke... Jeg kan ikke...
Hvad kan du ikke?
Det føles, som om jeg... konstant skal kunne se dig.
Du er vel ikke et barn. Jeg skal arbejde, Hari!
Jeg opfører mig fjollet.
Og du går rundt og virker lige så nervøs som Snaut.
- Som hvem? - Som Snaut.
Snaut? Hvordan ved du?
Jeg er nødt til at gå. Du må gerne gå med.
Du skal have rumdragt på. Tag tøjet af.
Hjælp mig. Jeg kan ikke få den op.
Hvorfor stirrer du på mig?
SOLARIS 2. DEL
Gå ind.
- Hvad med dig? - Jeg kommer. Jeg skal lukke lugen.
- Sidder du godt? - Ja, kom nu.
- Du kunne godt banke på. - Jeg hørte nogen tale.
Så burde du have banket på.
Har du haft gæster? Det klarede du fint!
Det dør du ikke af.
Du begyndte vel forsigtigt?
Måske med narkotika, gift, sovemidler?
Hvis du kom for at spille klovn, kan du godt gå igen.
Sommetider er man ufrivilligt morsom.
Du prøvede vel med rebet eller hammeren?
Du kastede ikke blækhuset som Luther?
Du låste hende inde, trykkede på knappen, og så var det klaret.
Næste gang må du ikke gå i panik.
Tryk på knappen ude i gangen, ellers kan du brænde ihjel.
- Hvad var det for noget? - Det ved jeg ikke.
Men vi har en teori.
- Hvem var det, der kom? - Hun døde for 10 år siden.
Du så en materialisering af din forestilling om hende.
- Hvad hed hun? - Hari.
Det startede efter eksperimentet med røntgenstrålerne.
Vi udsatte havets overflade for stærke røntgenstråler.
- Men... - Du var heldig.
Kvinden er bare fra din fortid.
Tænk, hvis der kom noget ukendt, du havde opdigtet?
- Jeg forstår det ikke... - Havet reagerer på bestråling...
Det trænger ind i vores hjerner og opsamler fragmenter af vores minder.
- Vender hun tilbage? - Både ja og nej.
- Hari 2... - Der kan være flere af dem.
- Hvorfor advarede du mig ikke? - Du ville ikke have troet mig.
Jeg blev bange og opførte mig ikke helt...
Ingen selvbebrejdelser.
De vil nedlægge stationen. Derfor blev jeg sendt herud.
Hvis jeg skriver en rapport, vil du så underskrive den?
Tænk, hvis hun er den kontakt, vi har ventet så længe på?
Natten er den bedste tid herude.
Den minder mig på en måde om Jorden.
Du kan klistre et stykke papir på ventilationshullet.
Om natten minder lyden om blade i vinden.
Det var Gibarjans idé. Enkel... som alt, der er genialt.
Sartorius hånede os-
- men han skjuler selv et stykke papir i sit skab.
Du skal slappe lidt af. Kom hen på biblioteket bagefter.
Jeg har lavet en bogliste til dig.
Snaut, er det dig?
Chris, hvor er du?
Kom her.
- Det er så mørkt... - Kom. Du skal ikke være bange.
Vent her. Jeg kommer tilbage.
Jeg så, at du ikke var der og blev bange...
- Hej, Chris. - Ja?
Jeg kan næsten ikke høre dig. Tal højere.
Hvad laver du lige nu?
Ingenting...
Sartorius har bedt os om at komme hen på laboratoriet.
- Kan du komme derhen? - Jeg kommer om lidt.
Chris! Hvad er deri vejen med mig?
Jeg har måske epilepsi?
Det er min kone.
Hej.
- Vi har ventet på dig. - Jeg kunne først komme nu.
- Er det dine? - Nej, Snauts.
Så vidt jeg kan forstå, er de opbygget af...
- Lad os kalde dem "gæster". - Godt...
Vi er opbygget af atomer, men de er opbygget af neutrinoer.
Neutrinosystemer er ustabile.
Et kraftfelt omkring Solaris stabiliserer dem.
Du har et udmærket eksemplar.
Hun er min kone.
Tillykke med det... Fantastisk.
Tag en blodprøve fra din "kone".
- Hvorfor det? - Så kommer du til fornuft.
Hvad mener du? Snaut?
Jeg har fået nok af jer!
Jeg brændte blodet med syre, men det regenererer.
Regenererer? Udødelighed! Fausts problem.
Må jeg?
Man behøver ikke bruge vat.
Kan du udføre en obduktion?
Det ermin kone. Forstod du ikke det?
Det er mere humant at eksperimentere med dem end med kaniner.
Det ville føles, som om jeg skulle save mit eget ben af.
Gjorde det ondt, da du brød gennem døren?
Selvfølgelig.
Hvis du rører hende...
- Du er heldig. - Hvorfor?
Du har via en ubetænksom lidenskab opnået følelsesmæssig kontakt.
- Det er måske rart, men... - Er du misundelig?
- Ja, det er jeg måske. - Nej, det er du ikke.
- Det er mig, der føler skyld. - For hvad?
Når du er blevet forvandlet til et vrag-
- kan du kalde på os, så tømmer vi din potte.
- Hvem føler du skyld overfor? - Dig... blandt andre.
Min far har filmet det meste af den, men jeg har også filmet lidt.
Du...
Jeg ved ikke engang, hvem jeg er. Jeg husker ikke...
Når jeg lukker øjnene, glemmer jeg, hvordan jeg ser ud. Hvad med dig?
Hvad?
- Ved du, hvem du er? - Ja. Det gør alle mennesker.
Kvinden i den hvide pels hadede mig.
Hun døde, før vi to mødtes.
Hvorfor lyver du?
Jeg kan huske. At vi drak te-
- og hun sagde, at jeg skulle gå.
Jeg rejste mig op og gik. Det husker jeg tydeligt.
Hvad skete der bagefter?
Jeg rejste væk, og vi så ikke hinanden igen.
- Hvor rejste du hen? - Til en anden by.
- Hvorfor det? - Jeg blev forflyttet.
Hvorfor rejste du uden mig?
Du ville ikke med.
Ja, det kan jeg godt huske.
Undskyld. Men jeg gik forbi og troede, du var vågen.
- Hvad er der sket? - Regenereringen går langsommere.
Vi kan slippe af med vores gæster i to, tre timer.
Kom du midt om natten for at fortælle mig det?
Nu skal du høre, hvorfor jeg kom...
Vi har tænkt på, at eftersom havet-
- trækker vores gæster ud af os, mens vi sover-
- så kunne vi måske kommunikere vores vågne tanker til det.
- Ja, men hvordan? - Via røntgenstråler.
Vi kan måske få havet til at holde op med at sende åbenbaringer.
Endnu en af dine idiotiske røntgenteorier.
Vi modulerer strålen med hjernebølger fra en af os.
Fra mig? Alle mine tanker registreres...
Tænk, hvis jeg ønsker, at hun skal dø og forsvinde?
Skal jeg betro det hele til den der... gelemasse?
Den har allerede indtaget min sjæl.
Chris, vi spilder tiden. Sartorius har foreslået et andet projekt.
Et destruktionsapparat, der kun ødelægger neutrinosystemer.
Hvad er det her? Afpresning?
Det var mig, der overtalte ham.
Og forresten... glem, hvad jeg sagde.
Det er min fødselsdag i morgen. Du er hermed inviteret.
- Prøver du at gøre det godt igen? - Ja!
Hold op med at råbe! Hun sover!
Sover? Har hun allerede lært at sove?
Det her ender dårligt.
- Hvad vil du foreslå? - Ingenting...
Kommer du så hen i biblioteket i morgen?
Vi dækker bord derinde.
Der er i det mindste ingen vinduer.
Lad os gå. Sartorius venter.
Hun sover. Hun følger måske efter mig?
Du skal ikke låse døren.
Hvilken dør? Det er bare et synsbedrag.
Jeg kommer tilbage om lidt.
Hvor skal du hen?
Tilgiv mig. Undskyld.
Hvorfor sover du ikke?
- Du elsker mig ikke. - Hold nu op, Hari.
- Vi må tale sammen. - Om hvad?
Chris... Jeg ved ikke, hvor jeg kommer fra.
- Du ved det måske... - Hvad mener du?
Du må ikke afbryde mig.
Hvis du ved det og af en eller anden grund ikke kan fortælle mig det-
- vil du så røbe det en dag, Chris?
Hvad taler du om? Jeg forstår det ikke.
Du vil bare ikke...
Du er bange.
Okay, så siger jeg det.
Jeg er ikke Hari. Hari er død...
Hun tog gift.
Og jeg... er en helt anden.
- Hvem har sagt det til dig? - Sartorius talte med mig.
I går nat?
Du skulle selv have fortalt mig det.
Åh gud... Havde det gjort nogen forskel?
Hvordan har du haft det i al den tid? Har du været forelsket i en anden?
- Det ved jeg ikke. - Har du tænkt på mig?
Ja, men ikke hele tiden.
Kun når jeg har haft det dårligt.
Det virker, som om nogen leger med os.
Og jo længere tid det står på, jo værre vil det ende for dig.
Ja, for dig, Chris.
Hvordan kan jeg hjælpe dig?
Sig... Hvad...
Hvad skete der med hende?
Vi skændtes. Den sidste tid skændtes vi meget.
Jeg pakkede mine ting og forlod hende.
Hun kom med antydninger, men hun sagde det ikke ligeud.
Hvis man har levet sammen i lang tid, er ord overflødige.
Jeg kom i tanke om, at jeg havde efterladt...
...nogle præparater fra laboratoriet...
...i køleskabet og havde forklaret hende, hvordan de virkede.
Jeg blev bange og ville tage hen til hende-
- men tænkte på, hvad der kunne ske, hvis jeg tog hende alvorligt.
Jeg tog hen til hende tre dage senere.
Hun var allerede død. Hun havde et nålestik i armen.
Det her?
Hvorfor gjorde hun det?
Hun følte, at jeg var holdt op med at elske hende.
Jeg elsker dig.
- Chris... - Ja?
Jeg elsker dig.
Sov nu.
Jeg kan ikke sove.
Nej, det er ikke søvn. Det er som en drøm i drømmen.
Det foregår ikke i mig, men langt væk.
Det er alligevel en slags drøm.
Det ser ud til, at vores helt ikke dukker op.
- Hvorfor ikke? - Han har måske gæster.
Så er vi her alle sammen.
Du kommer halvanden time for sent.
Hvad er det, du læser?
Det er alt sammen elendigt!
Elendigt!
Hvor er?
Her er den!
De kommer om natten...
...men man er jo nødt til at sove.
Det er problemet.
Mennesket har mistet evnen til at sove.
Du må hellere læse det. Jeg er lidt for eksalteret.
"Jeg ved kun en ting, señor. Når jeg..."
"Når jeg sover, føler jeg hverken frygt, håb, udmattelse eller behag."
"Tak til den, der opfandt søvnen."
"Det er den eneste ting, som bevirker"-
- at "konger og hyrder, dårer og vise mænd er jævnbyrdige."
"Tung søvn har kun én ulempe: Den ligner døden for meget."
"Aldrig før, Sancho, har du fremført så strålende en tale."
Det er fantastisk. Nu må jeg måske tilføje et par ord?
En skål for Snaut-
- der er modig og pligtopfyldende.
For videnskaben og Snaut!
Videnskaben? Sikke noget ævl!
Hverken dumhed eller genialitet kan løse det her problem!
Vi har ingen ambitioner om at erobre kosmos.
Vi vil bare udvide Jorden hen til grænsen til kosmos.
Vi ved ikke, hvad vi skal stille op med andre verdener-
- men vil have et spejl, vi kan se vores egen verden i.
Vi kæmper for at få kontakt, men vil aldrig finde den.
Vi gør os til grin, fordi vi stræber-
- efter et mål, som vi frygter og ikke har brug for at nå.
Mennesket har brug for mennesket!
Skål for Gibarjan. Skål for hans minde!
Selv om han blev bange.
Nej, Gibarjan blev ikke bange.
Der er det, der er værre.
Han døde, fordi han ikke kunne se en udvej.
Han troede, at det kun overgik ham.
Åh nej... AI den jammer lyder som en halvdårlig Dostojevskij-roman.
- Hvordan kan du dømme os? - Jeg kender min plads. Jeg arbejder.
Naturen skabte mennesket, fordi det skulle lære noget.
På vejen mod sandheden er mennesket dømt til at lære noget.
Alt andet er uden betydning.
Må jeg spørge, hvorfor du kom til Solaris?
- Hvad mener du? - Du interesserer dig ikke for noget.
Lige bortset fra romancen med din tidligere kone.
Du tilbringer dagene i sengen.
Er det på den måde, du gør din pligt?
Du har mistet kontakten med virkeligheden og er luddoven.
Nu er det nok! Lad os skåle for Gibarjan.
- Nej, for menneskene! - Var Gibarjan ikke et menneske?
Hold op, Chris. Vi skal ikke skændes.
Det er trods alt min fødselsdag.
- Det ermin dag i dag. - Naturligvis.
Jeg synes, at Chris... Kelvin...
...er mest logisk. Han er menneskelig under umenneskelige forhold.
Men I lader, som om det her ikke angår jer-
- og at jeres... gæster bare er fjender, der kommer udefra.
Men de er jo jer selv, jeres samvittighed.
Og jeg tror, at Chris elsker mig.
Eller måske beskytter han sig bare mod sig selv.
Ved at have mig levende her vil han...
Det er ligegyldig. Årsagen er uden betydning.
Nej, det er ikke Chris.
- Det er jer... Jeg hader jer! - Jeg...
Afbryd mig ikke. Jeg er trods alt en kvinde!
Du er hverken en kvinde eller et menneske.
Prøv at forstå det her, hvis du kan forstå noget som helst:
Hari eksisterer ikke! Hun er død.
Du er bare en reproduktion af hende.
En mekanisk reproduktion! En kopi! Fra en støbeform!
Ja...
Ja, måske.
Men jeg...
Jeg er ved at blive et menneske!
Og jeg føler i samme grad, som I gør.
Tro mig...
Jeg kan ikke leve uden ham.
Jeg...
...elsker ham.
Jeg er et menneske...
Hvorfor er du så grusom?
Rejs dig op!
Kære ven!
Ingenting er lettere.
Vi bør ikke skændes.
Vi mister vores værdighed og menneskelighed.
Nej, I er alle sammen menneskelige.
Det er derfor, I skændes.
Jeg forstyrrer vel ikke?
Du er et godt menneske, men du ser forfærdelig ud!
Jeg er helt færdig.
Vil du hjælpe mig?
Har et menneske, der vil ofre sit liv-
- for at afdække sandheden bag den her ulyksalige kontakt-
- ikke ret til at drikke sig fuld?
Det har han bestemt ret til.
Tror du på vores mission?
Jeg bliver oppe lidt længere. Det er vigtigt ikke at sove.
Jeg går hen til Faust i laboratoriet.
Vores Faust, Sartorius, søger stadig et middel mod udødelighed.
Og vi?
Lad os åbne alle lugerne og råbe så højt, vi kan.
Måske hører det os.
Men... Hvad skulle vi kalde det?
Vi skulle måske slå det med birkeeis?
Eller bede til det...
- Hvad er der sket? - Jeg lukkede døren. Hun er der.
Gå bare. Jeg har det bedre Stationen skifter position snart.
Klokken 17.00 oplever vi 30 sekunders vægtløshed.
Husk det nu.
Hari?
Undskyld, skat. Jeg var langt væk.
Er der noget i vejen?
Nej, ingenting... Alt er i orden.
Hun drak flydende ilt...
Fordi hun var desperat...
Jo mere I er sammen, jo mere menneskelig bliver hun.
- Gør ligesom Sartorius. - Tak for rådet.
- Hvad vil du gøre? - Vente på, hun kommer tilbage.
Hvad så bagefter? Vil du forlade stationen?
Chris, hun kan kun leve herpå stationen.
Hvad skal jeg stille op? Jeg elsker hende!
Hvem? Hende her? Eller hende i raketten?
Hun vender tilbage og vil vende tilbage igen og igen.
Gør ikke et videnskabeligt problem til en banal kærlighedshistorie.
Jeg havde på fornemmelsen, at det her ville ende dårligt.
Du burde hjælpe hende.
Det er uhyggeligt.
Jeg vænner mig aldrig til alle de genopstandelser!
Er det mig?
Hvad?
Hvorfor?
Nej. Det er ikke mig.
Det er mig... Hari eksisterer ikke...
Og du... Du eksisterer måske heller ikke...
- Hold nu op, Hari. - Jeg er ikke Hari!
Er det en pine at genopstå? Havet har måske sendt dig?
Men du betyder mere for mig end videnskaben!
- Ligner jeg hende? - Du lignede hende.
Men nu er du den rigtige Hari.
Sig mig...
Synes du, at jeg virker frastødende?
- Synes du, jeg er ulækker? - Nej.
- Du lyver! - Hold op.
Rør mig ikke.
Jeg elsker dig!
Hari, hvad er der galt med dig?
Ingenting...
Jeg vender ikke tilbage til Jorden.
Jeg vil leve sammen med dig herpå stationen.
Du...
Jeg er bange.
Det er blevet aktiveret. Dit encefalogram hjalp.
Når vi viser medlidenhed, tømmer vi vores sjæl.
Det er måske rigtigt.
Lidelse gør livet gråt og mistænksomt.
Men, jeg må indrømme...
Nej, jeg ved det ikke...
Er det, der ikke er nødvendigt for vores liv, nødvendigvis skadeligt?
Nej, det passer heller ikke. Naturligvis er det ikke det.
Kan du huske Tolstoj?
Han led, fordi det er umuligt at elske menneskeheden generelt.
Og det er meget længe siden.
Jeg kan ikke forestille mig... Hjælp mig.
Jeg elsker dig jo.
Kærlighed er noget, man kan føle-
- men den kan ikke forklares. Man kan kun forklare selve idéen.
Du elsker det, du kan miste:
Dig selv, en kvinde, dit fædreland...
Menneskeheden og Jorden har ikke kunnet opnå kærlighed.
Vi er så få. Nogle få milliarder. En håndfuld!
Vi skal måske forstå menneskene som en årsag til kærlighed?
Han har feber.
Hvordan døde Gibarjan? Det har du ikke fortalt.
Det fortæller jeg... senere.
Gibarjan døde ikke af skræk... Han døde af skam.
Den følelse vil redde menneskeheden!
Mor, jeg...
- Jeg kommer to timer for sent. - Det ved jeg godt.
Hvordan gik rejsen?
Den gik godt. Jeg er lidt træt.
Åh nej... Nu begynder det at gå for langsomt igen.
- Jeg ordner det lige. - Du har masser af tid.
Det er pinligt... Jeg ved ikke hvorfor...
Men jeg kan slet ikke huske dit ansigt.
Du ser ikke ud til at have det godt.
- Er du lykkelig? - Ja. Lykke er et forældet begreb.
Det er... meget trist.
Jeg er utrolig ensom nu.
Hvorfor sårer du os?
Hvad ventede du på? Hvorfor ringede du ikke?
Du lever et underligt liv.
Du virker sjusket og beskidt.
Hvordan er det sket?
Hvad er det her?
Vent. Jeg er tilbage om lidt.
Hari...
Hvordan går det? Har du det bedre?
Hvor er Hari?
- Hvad er det her? - Hari eksisterer ikke mere.
"Chris, jeg er ked af, at jeg måtte narre dig"-
- "men det var den eneste udvej."
"Det er det bedste for os begge to."
"Jeg bad dem selv om det her."
"Skyd ikke skylden på nogen. Hari."
Hun gjorde det for din skyld.
- Snaut... Hør lige... - Slap af, Chris.
Hvordan gik det til?
Destruktionsapparatet. En eksplosion aflys og et vindpust.
Tænk, at vi skændtes så meget de sidste dage.
Snaut, hvorfor bliver vi pint?
Vi har mistet vores kosmiske perspektiv.
Førhen var det ikke et problem. Man spurgte ikke hvorfor.
Kan du huske myten om Sisyfos?
Siden vi sendte dit encefalogram, er ingen gæster vendt tilbage.
Der er også begyndt at ske utrolige ting med havet.
Der er dannet øer på overfladen. Først en... så et par stykker til.
Tror du, at det forstod os?
Uden videre... med det samme?
Nu er der i det mindste håb, Chris...
- Hvor gammel er du? - 52.
Har du været her længe?
- Læste du ikke om min baggrund? - Jo.
Efter alle de år, du har levet her...
...føler du dig så stadig forbundet med livet... dernede?
Du er en ægte eksistentialist. Spørger du om livets mening?
Du skal ikke være ironisk.
Det er et banalt spørgsmål.
Et lykkeligt menneske er ikke interesseret i meningen med livet.
Den slags spørgsmål burde man stille, når livet er ved at være slut.
Vi ved ikke, hvornår livet ender, og derfor har vi travlt.
De lykkeligste mennesker er dem-
- der aldrig interesserer sig for de forbandede spørgsmål.
Vi spørger for at finde en mening og for at bevare enkle sandheder-
- har vi brug for mysterier som lykke, død og kærlighed...
Du har måske ret, men prøv at lade være med at tænke på det.
At tænke på det er det samme som at vide, hvornår man skal dø.
Uvisheden gør os næsten udødelige.
Min mission er fuldført.
Hvad skal jeg så? Vende tilbage til Jorden?
Det hele bliver gradvist normalt igen.
Nye interesser og venner, men de bliver ikke så dybe.
Aldrig.
Og har jeg ret til at afslå-
- en måske indbildt, men mulig kontakt med det hav-
- som min art prøver at opnå et minimum af forståelse med?
Skal jeg blive her blandt ting, vi begge to har rørt-
- og som endnu husker vores åndedræt?
Med hvilket formål? For at vente på, at hun vender tilbage?
Nej, det har jeg ingen forhåbninger om.
Nu kan jeg kun vente.
På hvad? Det ved jeg ikke. Nye mirakler.
Er du ikke træt?
Nej, jeg har det fint.
Jeg synes, det er på tide, at du vender tilbage til Jorden.
Synes du det?
Oversættelse: PrimeText International, 2008.
Textadmin: www.primetext.tv PrimeText International, 2008